Neve talán ma már kevéssé ismert, pedig a 20. század első felének ikonikus alakja, az „amerikai mítosz” hősnője. Nem pusztán színésznői, stílusteremtői modora miatt fontos, hanem, mert ő volt az első hivatalos női producer Hollywoodban, aki vállalatot is alapított társaival. Mary Pickfordra, az amerikai popkultúra ikonikus alakjára, a görög mítoszhagyományok mentén született amerikai típusú Kirkére emlékezünk.
Az első világháború utáni éra nőideálja a tempó hírnöke volt. A száguldás mellett a rövid haj, a kurta szoknya, a „vamp” profil, a cigaretta, az alkohol, a szipka pedig elengedhetetlen kellékeinek bizonyult az új kollektív szépségeszménynek. Az art decós sziluettek mellett azonban feltűnt és tündökölt egy rizsporos mindennapokból korszerűen modernizálódott egyéniség is, aki a sztereotípiáktól kicsit eltérő modorral és attitűddel bírt.
Ő volt Mary Pickford, a némafilmkorszak egyik legnagyobb hatású színésznője, aki nem csupán előadóként, hanem producerként is jelentős életművet hozott létre, és aki még életében legendává vált. A „csipkés békeidős” atmót hordozta magában, amely egyfajta törékenységet tükrözött, ugyanakkor mélyen az egyik legvadabb, legerősebb matriarchája volt a patriarchális filmiparnak.
Gladys Mary Smith Torontóban született 1892 áprilisában. Rendkívül szerény anyagi körülmények között nőtt fel, és pénzkeresés apropójából pedig már korán fellépett különböző szórakoztatóipari helyeken, feltűnt a Broadway-n is. D. W. Griffith filmproducer felfigyelt tehetségére és különleges karizmájára, amelyben az a fajta feminin erő húzódott meg, amely egyszerre tűnt nagyon természetesnek, mégis komplexnek és kontúrosnak.
Olyan talajt nyújtott tehát Mary Pickford az „amerikai mítosz” és annak hősnőjének kialakulására, mint a görög mitológiában Kirké alakja. Mary Pickford 1908-tól filmezett. Sokan próbálták a naiva típusára skatulyázni, azonban éles eszű, az üzlethez kivételesen jó érzékű nő volt, és amennyire ez csak lehetségesnek bizonyult, képviselte jogait, és szerződéseit alaposan átnézve, átgondolva, saját privilégiumai szerint írta csak alá.
1919-ben a korszak nagyágyúival megalapította a United Artists nevű filmvállalatot. Üzlettársa Charlie Chaplin, Douglas Fairbanks és D. W. Griffith volt. Az első hangosfilm női főszerepéért Oscar-díjjal jutalmazták a Coquette (1929) alakításáért. Szintén 1929-ben mutatták be az egyik első filmes Shakespeare-adaptációt. A makrancos hölggyel Mary Pickford kiléphetett az egyébként nagyon sokáig hozzákapcsolódó naiva vagy drámai szende szerepkörből, egy teljesen új stílust mutatva magából. Az amerikai filmipar annyira nagyértékűnek ítélte ezt a produkciót, amely mind látványában, mind ritmusában valóban jelentős alkotásként hatott, hogy sokáig nem engedte a remake-jét, csak 1966-ban Elizabeth Taylor és Richard Burton főszereplésével.
Mary Pickford a film első aranykorában több, mint száz produkcióban feltűnt, elképesztő mennyiségű és jó minőségű alakítást nyújtott a mozivásznon. A rajongók hamar kedvencükké fogadták, hiszen üdítően hatott környezetében azáltal, hogy a trendeket és szépségirányzatokat, skatulyákat jelenléte bűbájosan meghaladta. Sem az időszakban nagyon szponzorált, arrogáns, vampos, sem a maszkulin irányba tolódott ideált nem képviselte. Egy nagyon autentikus, organikus nőképet közvetített.
Egyes források szerint a görög mítoszok hatására alakították ki karaktereit és profilját, amely az úgynevezett „amerikai mítosz”, azaz „a hőskor” erejét mutatta. A hangosfilmmel és az általa megszületett, a színésznő profiljától drasztikusan eltérő nőképpel, Pickford frontális mozis csúcskorszaka leáldozott. Botrányoktól mentes magánélete méltósággal tudott mederben maradni, egészen 1979. május 29-ig bekövetkezett haláláig.
Első férje az ír származású Owen Moore, második a legendás némafilmsztár, Douglas Fairbanks volt, akivel közel húsz évig alkottak házaspárt. Emblematikus lakhelyük Pickfair volt, amely a korszak filmes központja is lett. Pickford rendkívül erős és sűrű karrierje azonban sokszor akadályozta a magánéleti kibontakozást és egyensúlyt, így első két házassága is zátonyra futott. Utolsó férje a Charles „Buddy” Rogers lett, akivel egészen késői haláláig alkottak egy párt. Két gyermeket fogadtak örökbe.